Рапсодия в синьо е може би най-популярната творба на символа на американската музика – Джордж Гершуин. Малцина знаят, че гениалният композитор, роден в семейство на руски евреи, емигрирали в Америка, пише уникалното си произведение за изключително кратък срок. И без дори да е планирал създаването му!
![Снимка: Carl Van Vechten - This image is available from the United States Library of Congress's Prints and Photographs division under the digital ID van.5a52009.This tag does not indicate the copyright status of the attached work. A normal copyright tag is still required. See Commons:Licensing for more information.العربية | čeština | Deutsch | English | español | فارسی | suomi | français | עברית | magyar | italiano | македонски | മലയാളം | Nederlands | polski | português | русский | slovenčina | slovenščina | Türkçe | українська | 中文 | 中文(简体) | 中文(繁體) | +/−, Public Domain, Link](https://www.lifebites.bg/wp-content/uploads/2018/01/George_Gershwin_1937.jpg)
Как се ражда Рапсодия в синьо?
Късно през нощта на 3 януари 1924 г. Джордж Гершуин, брат му Айра и поетът Бъди Де Силва играят билярд на 52-ра улица на Бродуей. Вниманието на Айра е привлечено от пасаж във вестник Ню Йорк Трибюн. Редовете съобщавали за концерт на нова американска музика, който известният по онова време композитор и диригент Пол Уайтмън и неговият оркестър Palais Royal щели да изнесат в зала Йоулиън на 12 февруари – рожденият ден на Ейбрахам Линкълн.
“ДЖОРДЖ ГЕРШУИН РАБОТИ ПО НОВА ДЖАЗ КОМПОЗИЦИЯ”
– продължавала статията – “Ървин Бърлин пише…”
Всичко това било новина за Джордж, който за първи път чувал за този проект, както и за участието си в него. По това време умът му бил зает с новата му музикална комедия Сладък, малък дявол, чиято премиера пред публика трябвало да се състои само след три седмици. А сега, както изглеждало, той трябвало да напише и изцяло ново друго произведение – джаз концерт. При това преди 12 февруари!?
Пълно безумие!
В дъното на всичко се оказва Пол Уайтман. Той е един от най-известните диригенти през 20-те години на 20-и век, носител на титлата Краля на джаза. (Макар и да ръководел по-скоро голям танцувален оркестър, който от време на време използвал джаз музиканти.)
![Илюстрация: Fair use, Link](https://www.lifebites.bg/wp-content/uploads/2018/01/Rhapsody_in_Blue_cover.jpg)
Той пуска предварителна информация във вестниците и споменава имена на свои колеги, които дори не е питал дали биха се съгласили да участват в проекта му. До обявената дата остава по-малко от месец. Диригентът говори по телефона с Джордж Гершуин – един от най-изтъкнатите и обещаващи млади американски композитори. И се случва нещо, за което Уайтман дори не е и мечтал. Гершуин се съгласява да участва в концерта.
Казват, че Пол Уайтман успял да извие ръцете на Гершуин, заявявайки, че всичко, което трябва да направи композиторът е просто да напише
соло за пиано
А Ферд Грофе, брилянтен в работата с аранжименти, щял да адаптира музиката за оркестъра. Друга версия гласи, че Джордж бил изкушен да се включи в проекта заради известните музиканти, които били поканени на премиерата на въпросния концерт. Имена като Рахманинов, Стравински и Дамрош.
Докато пътува във влака към Бостън, където трябвало да репетира музикалното си произведение Сладък, малък дявол, Гершуин “чува” и нахвърля рамката на новата си творба, която започнал да пише на 7-и януари. През следващите няколко дни, докато нанася последните промени по музикалната си комедия за премиерата ù на 24 януари, геният завършва изцяло клавира си за две пиана.
Това, което все пак написва Гершуин, не е джаз концерт, а рапсодия за пиано и джаз оркестър. Тя обединява елементи на европейска симфонична музика и американски джаз с неговия уникален мелодичен талант.
![nocturne-in-blue-and-green](https://www.lifebites.bg/wp-content/uploads/2018/01/nocturne-in-blue-and-green-584x483.jpg)
Оригиналното заглавие
на което се спира композиторът първоначално, е Американска рапсодия. Но по стечение на обстоятелствата се намесва отново брат му Айра. На изложба на американския художник Джеймс Уистлър той се заглежда в една от творбите му – картината Nocturne In Blue And Green (Ноктюрно в синьо и зелено).
“Защо не наречеш новата си творба Рапсодия в синьо”
– предлага тогава Айра на брат си Джордж. Според него подобно заглавие щяло да отразява перфектно европейското и американското влияние, които се усещат в музиката на Гершуин. Джордж не само се вслушва в съвета на Айра, но приема и друга негова идея. Той променя звученето на творбата си така, че да използва експресивно-романтична мелодия, която
създал импровизирано на едно парти преди време
Така рапсодията, изсвирена от своя създател като соло изпълнител, е представена за първи път пред подбрана публика. В редиците ú са знаменитости като композитора Сергей Рахманинов, цигулара Фриц Крайслер и диригента Леополд Стоковски.
И макар до онзи момент Джордж Гершуин да не бил писал много произведения за пиано, точно тази рапсодия му извоюва феноменален успех. А днес Рапсодия в синьо носи етикет за шедьовър на американската музика.